Tekstityksen versionumero: 1.0 Päiväys: 23.09.2005.
Suomennos: RollonTollo, Sensei69, cotton, flinstone, jasa
Oikoluku: jasa
Isä, se on tuolla. Osuimmeko siihen?
Emme osuneet. Tule.
- Missä se on? - Kuuntele. Tuolla noin.
- Näetkö sen? - Tule.
Tuolla, katso. Kierrä taakse.
- Sain sen! - Xan! Varo! Tule tänne!
Hidasta vähän!
No niin, mikä se on?
Miten ihmeessä jouduit tänne, kaveri?
- Se värisee kuin lehti. Näetkö? - Näen.
- Onkohan se eksyksissä? - Kyllä. Näetkö sen äitiä?
En.
Taidat olla oikeassa. Tulehan sieltä. Tässä, ota se.
Tervehdys.
Miten se pärjää? Taitaa olla nälissään.
- Mitä ihmettä teet? - Katso ja opi, ystäväni.
Jäätelö laitetaan pulloon, ja kukka laitetaan päälle.
Tuttipullo.
- Olkaa hyvä. - Kiitos.
- Se on ärhäkkä kaveri. - Niin on. Näin, ole hyvä.
Se juo.
Sen kasvoissa on mustia juovia.
- Tiedätkö mitä se tarkoittaa? - Mitä?
- Gepardi. - Gepardi, niinpä.
Maailman nopein eläin.
Nollasta sataan kahdessa sekunnissa.
- Se on nopeampi kuin Porschesi. - Kenties.
Pitäisikö meidän pitää se?
Kyllä.
Miksi ei? Mihin muualle se menisi?
Xan, emme voi pitää sitä ikuisesti.
Kuten emme mekään voi äitisi kanssa pitää sinua.
Jonain päivänä se palaa takaisin maailmaan josta on tullutkin.
Äiti!
- Ota se pois! - Äiti, tule nopeasti! Se sai isän.
- Se on hirviö! Tule! - Pelastakaa itsenne.
- Luoja, se repii minut palasiksi! - Xan?
Lopeta raateleminen, senkin kaamea eläin...
Tervehdys.
- Katso mitä löysimme. - Ja kuka tämä on?
Läheltä liippasi.
- Ei tarpeeksi läheltä. - Minut melkein revittiin kappaleiksi.
- Mikä se on? - Tiedätkö mitä löysimme?
Onneksi en ole sen äiti. Sydämeni särkyisi, jos menettäisin sen.
- Hei, seksikäs. Teille vai meille? - Mitä?
- Isä? - Xan.
Eikö meillä ollut puhetta kyseenalaisten lauseiden opettamisesta tuolle linnulle?
Mitä minä sanoin sinulle?
Odota. Odota!
No niin.
Afrikassa sanotaan, että kun antaa jollekin nimen, se jää vastuullesi.
Kunnollisen nimen tulisi kuvata tärkeimpiä luonteenpiirteitä, -
ja toimia suuntaviittana tietynlaiseen elämään.
Kokeilin pennulle eri nimiä, kuten Pörrö, Pilkku tai Nopsa, -
mutta mikään ei tullut jäädäkseen.
Kun siitä tuli osa jokapäiväistä elämäämme, se oppi tuntemaan kaikki tilalla.
Ja luulen, että se alkoi tuntemaan olonsa kotoisaksi.
Sitten äiti ehdotti Dumaa, joka tarkoittaa suahiliksi gepardia.
Se kuulosti meistä kaikista hyvältä.
Siten Duma jäi vastuullemme.
- Kuinka lujaa se kulkee? - Älä huolehdi nyt vauhdista.
Älä huolehdi vauhdista. Huolehdi miten lähteä liikkeelle.
Vähän kaasua, vain vähän.
- Paina tämä alas. - Mikä se on, vaihdeko?
Kyllä. Yksi alas, neljä ylös.
Laita kätesi siihen. Päästä irti.
Anna mennä.
- Juuri noin. Huomasitko? - Kyllä.
Taidat pitää tästä. Odotahan.
Haluatko mennä lujaa? Kokeile vielä kerran.
Jos sen päästää liian nopeasti, se nykäisee näin. Sitä et halua tehdä.
- Vedä sinnepäin. - Kireälle. Vedä sitä. Hyvä.
Hienoa. Yksi vielä.
Hyvä. Yksi vielä. Kireälle.
Valmista tuli.
Odota. Varohan.
Älä koskaan aliarvioi rautalangan voimaa.
Eikö olekin hyvä?
Tule, pidä kiinni! Pystyt siihen!
Niin sitä pitää!
Isä!
Tuntui mahdottomalta, että isälleni voisi tapahtua mitään pahaa.
Ennen sairastumistaan hän ei antanut minkään lannistaa.
Hän näki aina asioiden valoisat puolet.
Pidimme äidin kanssa huolta tilasta sillä aikaa kun isä oli sairaalassa.
Lääkäri sanoi, että isäni toipui erittäin hyvin, -
ja kaikki kääntyisi hyväksi.
Tulehan, Duma! Pistetäänhän hiukan vauhtia!
Viittäkymppiä.
- Tule, Duma! - Katso! Sieltä se tulee!
Katsohan tuota vauhtia.
- Tule, Duma! - Tule, poika!
Kuljemme kuuttakymmentä! Se ohittaa meidät nyt!
Seitsemänkymmentä! Pidä kiinni!
Hattuni putosi!
Kahdeksankymmentä! Yhdeksänkymmentä!
- Upeaa! Voi kuinka upeaa! - Mene, Duma!
- Upeaa! - Sata, nyt!
Liiasta elämisen rakkaudesta, toivosta ja pelosta vapautuneena.
Kiitämme lyhyellä rukouksella, mitä jumalat sitten ovatkaan.
Pidä tauko jokaisen rivin lopussa.
Lue se laulaen.
Sanojen ääni on melodia.
Yksikään elämä ei kestä ikuisesti, kuollut ei koskaan herää.
Jopa uupunein joki, virtaa turvaan ulapalle.
Äiti?
Olen pahoillani.
- Niin? - Onko minulle tilaa?
Totta kai, isä.
Joten...
Meidän on puhuttava tästä ystävästämme. Se on melkein täysikasvuinen.
- Mutta Duma on... - Odota.
Se on melkein liian vanha selvitäkseen luonnossa.
Duman on elettävä elämää, jota varten syntyi.
Meidän on vietävä se nyt takaisin.
Se ei tahdo mennä. Se ei tahdo olla villi.
Et voi päättää sitä sen puolestaan, Xan.
Se on villieläin. Muistatko?
Se tiedostaa olevansa villi, tietämättä sitä kuitenkaan.
Se on sen luissa ja veressä.
Kuin muisti.
Samalla lailla, kuten minä tiedän kuuluvani tänne isoisän maatilalle.
Mutta gepardeja ei ole enää juuri lainkaan.
Mihin muualle se voisi mennä maatilamme lisäksi?
Mehän olemme täällä.
Ja koko matkan tuonne ylös saakka...
Löysimme sen täältä.
Ainoastaan pohjoisessa sekä lännessä on vuoria.
Pieni laakso.
Joki. Paljon antilooppeja ja gaselleja. Ison kissan taivas.
Takaa-ajo, kaato, puraisu. Miten vaikeaa se voi olla?
Takaa-ajo, kaato, puraisu.
Viemme sen ensi viikolla.
Leiriydymme, kalastamme hiukan.
Siitä tulee hauskaa. Lähetämme sen pois.
Mitä tapahtui?
Missä isä on?
- Hei, Xan. - Mitä?
- Kulta, teemme joitakin muutoksia. - Kuten mitä?
Minun on vuokrattava maatila.
Asummehan silti kotona?
Emme, menemme kaupunkiin Gwen-tädin luokse joksikin aikaa.
- Minun on saatava töitä. - Entä Duma?
Dumakin saa uuden kodin.
Suuri rauhoitusalue, jossa sillä on paljon lääniä temmeltää.
Minun on huolehdittava meistä, ja voin tehdä sen vain, jos me...
Isä ei olisi tahtonut sitä.
Puhuin tästä isäsi kanssa.
Emme voi tehdä muuta. Se on ainoa järkevä vaihtoehto.
Tiedän, että tämä pelottaa.
Tiedän, ettei siitä tule helppoa.
Onnistumme, jos pidämme yhtä.
Kiitos, että saimme tulla luoksesi, Gwen.
Eipä kestä.
Rauhoitusalueen mies tulee tänne parissa päivässä.
Odota, Xan.
Tänään sinun tarvitsee vain katsella ja tutustua ympäristöön.
Nuo lapset eivät tiedä mitään, mitä sinä et tietäisi.
Tahdotko olla voittaja? Sinulla on oltava intohimoa, tulta!
- Herrat, tästä tulee hauskaa. - Mitä täällä on? Voittajia vai häviäjiä?
- Voittajia! - Antaa tulla uudestaan.
- Voittajia! - Oikein.
Tykkitulta. Osuma, niin joutuu ulos.
Hei!
Menen hakemaan Xanin. Ei hätää, se on ihana.
Hei, hei.
Koira!
On olemassa monia teorioita, kuinka antiikin egyptiläiset rakensivat pyramidit.
Toiset sanovat heidän käyttäneen orjia tai tuntemattomia koneita.
Minä luulen heidän käyttäneen vettä.
He saattoivat kaivaa kanaaleja, -
ja lastata jättimäiset, raskaat kivenlohkareet käyttäen köysiä.
- Anteeksi, nuorimies. Mihin olet menossa? - Ulos.
Kukaan ei lähde luokastani ilman minun lupaani.
- Egyptiläiset... - Paloharjoitus!
Poistukaa riveittäin! Järjestyksessä, olkaa hyvät!
Duma?
Duma, oletko täällä?
Kuka on Duma? Poikaystäväsikö?
- Anna se tänne. - Se on minun!
- Tuoko? Sehän on kiva. - Isäni antoi sen minulle.
Ja sinä annat sen minulle, tai maksat saadaksesi pitää sen.
Juokse!
Hyvin tehty.
Tulehan, Duma.
Hei, tenava! Alas!
Xan!
Tule, poika. Tule.
Mennään. Lähdetään pois täältä.
Meidän on mentävä kauas.
Lähdettävä kotiin, kuten isä sanoi.
Aloitimme täältä, ja etenimme tänne ylös.
Tuolla täytyy olla Suola-altaat.
Meillä on siis paljon matkaa jäljellä.
Jatkammeko matkaa?
Niin minäkin ajattelin.
Sen oli tapahduttava ennemmin tai myöhemmin.
Toivoin kuitenkin, että myöhemmin.
Tiedätkö mitä villi edes tarkoittaa?
Niin ajattelinkin.
Mitä luulet tekeväsi? Mitä sinä teet?
Kuuletko minua?
Menen etelään. Onko sinulla jotain sitä vastaan?
On.
- Me menemme länteen. - Me menemme?
Sinä ja kuka muu?
Kaverini ja minä.
Onko sinulla yhtään vettä?
Ehkä.
- Mitä sinulla on? - Moottoripyörä.
Voin antaa sinulle kyydin.
Taidat olla janoinen?
En sanonut, että saat antaa siitä eläimellesikin.
Sitä ei ole tarpeeksi.
- Toimiiko tämä? - Jos on bensaa.
Opuno Kjadi Ripkuna.
- Sinä? - Xan. Kiitos vedestä.
Galago. Miten se päätyi tänne?
Kuten minä. Liikaa vääriä valintoja.
Mashaka.
Rettelöitsijä.
Täällä on suuri joki.
Se on noin viiden päivän kävelyn päässä täältä.
Mutta sinne päästäksemme meillä täytyy olla ruokaa.
Joten mikä valitaan?
Mikä mistä?
Kumman syömme ensin?
Jäädäksemme henkiin, -
meidän on syötävä eläimet.
Älä huoli.
Meillä on vielä muutama päivä ennen kuin mitään on valittava.
KADOKSISSA
- Selitä minulle tämä idea. - Hae lisää puuta.
En pidä siitä, miten kissasi katsoo minua.
Missä opit tämän, poika? Mistä opit nämä ideat?
- Isäni opetti ne minulle. - Isäsi?
Hetkinen...
Näytä minulle suunnitelma... Mitä aiot tehdä?
- Laita se ylös. - Yritän koko ajan.
- Pyhät pieksut. - Pidä kiinni. Nopeasti.
- Anna mennä. - Se toimii, Xan. Se toimii.
Pidä kiinni.
Pyhät pieksut.
Xan, katso.
- Sano hyvästit, Xan. - Hei sitten, lentokone.
- Hei, joki. - Oikealle, oikealle.
Xan, jäämme henkiin.
- Tarvitsemme vetää. - Älä huoli.
Löydämme sitä kyllä.
Minähän sanoin.
Tämä on suuri mahdollisuutesi, poika.
Muistatko mitä isä sanoi? Takaa-ajo, kaato, puraisu.
Pystyt kyllä siihen.
Tule.
Duma.
Tule, poika.
Tule.
Nappaa se.
Kyllä, gepardisi on melkoinen metsästäjä.
Se teki minuun suuren vaikutuksen. Se nappasi munan.
Tiedäthän, että gepardisi -
ei elä vapaana pitkään.
Se on ainakin talon arvoinen.
Voisit rakentaa useita taloja.
Ehkä jopa ostaa mukavan auton.
DVD-soittimella.
Ei ystäviä myydä.
Rikkaat ostavat tuonkaltaisia eläimiä päivittäin.
He maksavat hyvän hinnan, ja tekevät kauppaa.
Eläintarhoja ja huvipuistoja...
Sitten he ansaitsevat vielä enemmän rahaa.
Minne olet matkalla, poika? Tiedätkö, minne olet menossa?
Löysin sen isäni kanssa täältä.
- Aiot siis kulkea Okavangon poikki. - Mitä sitten?
"Mitä sitten?"
Siellä on monta kitaa, ystäväni. Se on hengenvaarallinen paikka.
Ei minua pelota.
Ole järkevä, -
ja pelkää.
"Ei minua pelota." Typerä poika.
Et tiedä mitään. Et tiedä yhtään mitään.
Voisit joutua leijonan kitaan.
Ne pelkäävät ainoastaan tulta.
Tunnen sen paikan.
Voisin saattaa sinua vähän matkaa.
Mutta sen jälkeen minun pitäisi palata etelään.
Miltä kuulostaa?
Hyvältä.
En vie sinua perille asti. Ainoastaan vähän matkaa.
Tulehan.
- Keitä nuo olivat? - Ihmisiä, -
joiden päähän ei pälkähtänyt, että voisivat kuolla täällä.
Tämä paikka on täynnä vihaisia henkiä.
Tähän sisältyy kertomus.
Ehkä olisi parempi olla tietämättä sitä.
Oikeissa käsissä tämä surmaa minkä tahansa.
Tule tänne.
- Piiloon heti paikalla. - Miksi?
- Kuka se on? - Pahoja ihmisiä.
- Tänne. - Tänne, Duma.
Meidän pitää mennä kauemmaksi. Täällä ei näy mitään muuta kuin hiekkaa.
Tule tänne. Matalaksi.
Tiedätkö -
miten se on saanut nuo tummat juovat kasvoihinsa?
Niiden kerrotaan estävän aurinkoa häikäisemästä, kun se jahtaa saalista.
Kerran oli gepardiemo, -
joka oli hyvin kiintynyt pentuunsa. Eräänä päivänä pentu katosi.
Emo etsi ja kutsui sitä kaikkialta.
Emo itki niin pitkään ja katkerasti, -
että kyyneleet tekivät mustat juovat sen kasvoihin.
Emon itku jätti gepardin kasvoihin ikuiset jäljet.
Kunniakas ase, -
jos sellaista nyt on olemassa.
Todelliselle soturille.
Kohdataksesi vihollisesi ja osoittaaksesi urheutesi -
silmästä silmään.
Täältä louhittiin paljon timantteja. He eivät kuitenkaan löytäneet kaikkia.
Käyn joka kerta etsimässä. Jonain päivänä vielä tärppää.
Minusta tulee rikas. Pysy siinä.
- Haluan jatkaa matkaa. - Käyn vain vilkaisemassa. Palaan pian.
Se onkin ikivanha.
Täällä on paljon haisevia, vanhoja aaveita.
Tässä on tilaisuutemme. Lähdetään. Tule.
Rip.
Rip!
Olen tässä, koeta kestää.
Teen parhaani, Rip.
Luojan kiitos sinusta, Xan.
Luojan kiitos sinusta.
Meillä kävi hyvä tuuri.
Tässä on vain pientä tavaraa, ei mitään isoa. Kaiva, poika. Kaiva.
Miksi lopetit?
Minne sinä viet meitä?
- Sinne minne haluattekin. - Etkä vie.
- Menemme pohjoiseen, emmekä länteen. - Vien teitä vuorille johtavalle tielle.
- Se johtaa kaupunkiin, poliisin luokse... - Mitä sinä höpötät?
Perit minusta palkkion ja myyt Duman.
Mistä sait tuollaista päähäsi? Menemme pohjoisen kautta länteen.
- Suoraan länteen vievä tie johtaa... - Yrität vain pelotella minua.
Haluat minun seuraavan, jotta voit luovuttaa meidät.
Mene minne tahdot, me kuljemme minun reittiäni.
Minne sinä menet, Xan?
Tule takaisin. Et voi jättää minua näin.
Xan, tule takaisin.
Xan, tule takaisin!
- Hän ei saa seurata meitä. - Tule takaisin.
Et voi jättää minua näin.
Meidän on ylitettävä joki huomenna.
Meidän on parempi ilman häntä.
Tule tänne, Duma.
Et sinä kastu.
Pian nyt.
Hyvä on, jää sitten sinne. Me lähdemme.
Koeta kestää.
Duma!
Nopeasti, Duma. Tule pois.
Tule, Duma.
Olimme liian nopeita niille.
Mashaka. Tule tänne, poika.
Ukkosmyrskyt ovat todennäköisiä matalapaineen keskuksen liikkuessa rannikolta sisämaahan.
Takaisin.
Mennään, juokse!
Ei, Duma.
Odota. Voi veljet.
Duma?
Duma.
Duma?
Kappas, Mashaka.
Mitä tapahtui?
Löysit Duman.
Kyllä, se oli joutunut salametsästäjän ansaan.
Sinä olit sikalassa.
Se on kuitenkin parempi kuin leijonan kidassa.
Olen pahoillani siitä, mitä tein.
- Se oli virhe. - Mutta sinä olit oikeassa.
Ajattelin, kuinka paljon voisin tienata teillä.
Minulla oli suuria suunnitelmia, Xan.
Jätin kyläni, vaimoni, lapseni... Ollakseni suuri mies.
Lähdin suurkaupunkiin ansaitakseni paljon rahaa.
Mutta en löytänyt työtä.
Pian olinkin pieni mies, joka teki pieniä asioita.
Päädyin suurimpaan vankilaan, mitä on koskaan nähty.
Se on paikka, jota en koskaan enää halua nähdä. Ymmärrätkö?
Äitini luultavasti vihaa minua, -
koska hylkäsin hänet.
Äidit eivät koskaan lakkaa rakastamasta lapsiaan.
Mitä sinä muka tiedät äideistä?
Olen isä.
Tuo on päivällinen.
Tännepäin!
Nopeasti, tule. Se sai sen.
Emme taida syödä tänä iltana.
Tuo ruoka se vasta helppo saalis onkin.
Ehkä.
- Onko ideoita? - On.
- Olen nähnyt vain sinisen. - Tähtää sinä, niin minä tarkennan.
- Vihreärintainen, pörröinen pyrstö. - Eikös sillä ole pörröinen rinta?
- Olet väärässä, aivan väärässä. - Entä mitä nyt teen?
Olette aivan väärässä. Luulen, että se on afrikkalainen punasilmäinen satakieli.
- Oletko valmis? - Olen.
- Ei, olette kyllä nyt väärässä. - Ei, kun minä tarkoitan...
- Se on vesilintu, kultaseni. - Minä en näe siellä yhtään mitään.
- Onko sinulla piilolasit? - Paikallaan ovat.
Auttakaa. Se puri minua.
- Se puri minua. - Mikä sinua puri?
- Tämä.
- Se on musta mamba! - Musta mamba!
Niin sitä pitää, pojuseni.
Syö.
Pääset vielä pitkälle, Xan, kunhan vain pysyt poissa vankilasta.
Haluan antaa tämän sinulle.
- Mikä se on? - Se on auttamisestani.
Ei, en voi.
- Haluan antaa sen sinulle. - En halua sitä. Et ymmärrä, Xan.
Ihmisiä kuolee tuon takia.
- En voi ottaa niitä. - Selvä.
Pitäköön vesi sitten ne. Viisi, neljä, -
- Kolme, kaksi, yksi... - Hyvä on, hyvä on.
Kaipa minä voin auttaa sinua vielä ainakin yhden kerran.
Pidän ne tallessa.
Katsohan. Näetkö?
Löysin nämä kauniit pienet kivet, -
kun jouduin kaivautumaan esiin.
Muistatko?
Ei hätää. Ota nämä.
Haluan, että muistat ystäväsi Ripkunan.
Kyllä minä sinut muistan, Rip. Toivottavasti sinäkin muistat minut.
Sillä nyt aion jättää hyvästit.
Xan?
Mitä sinä oikein...
Herää, Xan.
Xan, älä tee noin! Tuo ei ollut ollenkaan hauskaa.
Seuraavalla kerralla tapan sinut itse. Senkin typerä, tunteeton poika.
- Ala meloa. - Älä luulekaan.
Mitä ääntä sinä oikein pidät?
Kun kaksi gepardia eksyy, ne ääntelevät tuolla tavoin etsiessään toisiaan.
Leijonia. Ei kovinkaan kauaa sitten.
Älä viitsi, Duma. Olet itsekäs.
Anna sen olla.
Muista, että tuotahan sinä halusit.
Liha herättää sen kaukaiset vaistot.
Ei hätää.
Isoisälläni oli tapana tuoda minut tänne, kun olin nuorempi kuin sinä.
Vanhimmat puhuvat minulle.
Katso, kuinka he elivät, pelkäsivät, ja keitä rakastivat.
Heidän maailmansa on kadonnut.
Mutta emme ole niin erilaisia.
Kukaan ei enää käy täällä.
Heidän on kaikki unohdettu.
En ole itsekään sen parempi. En tiedä onko isäni enää elossa.
Minun isäni...
Hän kuoli äskettäin.
Miten joku voi noin vain kadota -
ainiaaksi?
Minäkin olisin vihainen.
Katsos, Xan, -
ihmiset lähtevät, kun ovat valmiita.
Eivät silloin kun sinä olet.
Olemme kaikki vain matkalaisia samassa joessa.
Isovanhemmat, vanhemmat, heidän poikansa ja tyttärensä.
Meillä jokaisella on oma hetkemme joessa. Olemme vain...
Teemme, mitä pystymme, ennen kuin katoamme.
Nyt on sinun aikasi, Xan...
Duman...
Ja minun.
Pian olemme perillä siellä, minne Duma on menossa.
Sen jälkeen lähden perheeni luokse. Otan selvää, olenko tervetullut.
Ja sinä voit mennä äitisi luokse.
Isäsi kuolema on ollut menetys myös hänelle.
Kaikki on muuttunut. Se ei ole enää samanlaista.
- Se on erilaista. - Sellaista se on, Xan.
Muutoksia, -
niitä tapahtuu koko ajan.
Pieni poika, joka lähti kotoa, -
ei ole enää sama pieni poika, joka on kanssani.
Ymmärrätkö?
Muutos.
Näetkö, Xan? Tuolla kallion päällä, kanjonissa.
Kylä. Minun kyläni.
Pysähdy, Xan.
- Mitä nyt? - Tsetse-kärpäsiä.
Tee, kuten sanon. Sinun täytyy juosta.
Odota. Odota!
Hengitä nyt. Hengitä vain.
Rip, mikä hätänä?
Olen pahoillani. Tulin kauan sitten hyvin sairaaksi tsetse-kärpäsistä.
Olin huonossa kunnossa. Erittäin huonossa.
Meidän on kiirehdittävä.
Tuli. Meidän on tehtävä nuotio.
Ne näkevät meidät, ovat tulossa tännepäin.
Se syttyy. Nosta vähän.
Se on liian märkä.
- Pidä sitä siinä. - En voi, käteni eivät toimi.
Katso. Sehän se.
Ne ovat yhä kuivat.
Mikä laulaen tulee, se viheltäen menee.
Ota, ja polta se.
Juuri niin.
Erittäin hyvä.
Duma, sinun täytyy jäädä tänne.
Sinnittele, Rip. Lähden hakemaan apua.
Onko täällä ketään?
Ystäväni on sairas. Tarvitsen apuanne.
Duma.
Rip. Ripkuna.
Ripkuna.
Olen pahoillani.
Xan.
Haluan esitellä sinulle perheeni.
Tässä on Ainu.
Poikani Otorno.
Vaimoni Melika.
Sanoin meidän olleen yhdessä pitkällä matkalla.
Että olet hullu kissapoika.
Että olemme perhettä. Kaikki yhdessä.
Duma.
Se on villieläin. Muistatko?
Se tiedostaa olevansa villi, tietämättä sitä kuitenkaan.
Se on sen veressä ja luissa.
Kuin muisto.
Viemme sen ensi viikolla.
Leiriydymme, kalastamme hiukan.
Siitä tulee hauskaa. Lähetämme sen pois.
Heipä hei. Suoriuduit siitä.
Löysit kaverin ja sen semmoista.
Pärjäile.
Tulen kaipaamaan sinua.
On asioita, jotka tiedostaa tietämättään.
Dumalle se oli villiys. Ripille hänen perheensä.
Minulle se oli isäni.
Kaikki mitä hän oli, ja mihin hän uskoi, -
on nyt osa minua.
Olin viemässä Dumaa kotiin, mutta se vei minutkin jonnekin.
Duman todellisen kodin löytäminen johdatti minut takaisin omaani, -
ja opetti, ettei rakkaus ehdy ajan kuluessa, -
eri paikoissa eläessä, tai jonkun lähdettyä.
Niin se oli minun ja Duman kohdalla.